Omalla
tavallani tykkään ulkoisesti muuttua. Tykkään välillä olla erilainen ja eri näköinen.
Heittäytyä. Mutta toisinaan se on äärimmäisen vaikeaa. Juurikin
massasta erottumisen vuoksi. On vaan paljon helpompi maastoutua
massaan ja mennä virran mukana. Kuin poiketa valtavirrasta.
Muutoksista saa kuitekin itselle uutta inspiraatiota ja energiaa.
Minulla
muutokset eivät välttämättä ole kaikkien mielestä valtavia.
Mutta itselleni nämä olivat merkityksellisiä.
Tässä
syksyn kuluessa päätin, että haluan hiuksiini uutta väriä.
Mietin pitkään, että mikähän tulisi olemaan seuraava hiusvärini.
Omat hiukseni olivat kesän vaalentavat ja haalistavat. Suorastaan
hurjat. Olen halunnut nykyään pitää kesät breikkiä hiusten
värjäysprosessista. Päänahka saa lepoa eikä hiukset rasitu
liikaa värikäsittelyistä. Omaan hennot ja herkät hiukset herkällä
päänahalla. Saa olla tarkkana, ettei tule liikaa laitettua
hiustuotteita päähän.
Kallistuin
punaiseen väriin tälläkin kertaa. Tämä on itselleni tuttu väri,
kuten saattoi tästä postauksesta huomata; "Hiustyylit eri vuosina"
(Linkkiä klikkaamalla pääset tutustumaan minun hiustyyleihin menneiltä vuosilta)
Punainen
väri jakaa mielipiteitä. Pelkäsin alkuun, että osaanko olla
jälleen punapää. Näytänkö oudolta ja liian räväkältä.
Herätänkö liikaa huomiota. Toiset puhuivat jopa ettei punainen
väri ole minulle hyvä kun olen niin kalpea. Noh tulen aina olemaan kalpeahko joten onhan punainen sävy parempi kuin musta hiusväri. Kuvista
huomaa kyllä kuinka hyvin punainen väri sopiikaan minulle :)
Alkuun
oli niin outoa olla punapää. Vähän liikaakin tarkkaili ihmisten
reaktioita. Tuskin kukaan edes ajattelee niin kuin minä ajattelen.
Pohdin liikaaki. Annoin itselleni aikaa tottua muutokseen. Ja
äkkiähän siihen tottuikin.
Toinen
isompi muutos oli uudet silmälasit. Olin tykästynyt vanhoihin
kehyksiini ja tunsin ne omakseni. Uuteen hyppääminen oli todella
jännittävää. Mallisto oli niin muuttunut vuosien varrella. Oli
todella vaikea löytää juuri se sopiva kehys itselleni. Nämä
edelliset tuntuivat kuitenkin heti alkuun omiltani. Sain uusia kehyksiä sovitellessa tämän saman tunteen ja luotin jälleen että kyllä tiedän mikä minulle sopii.
![]() |
Vielä hetki aikaa ennen uusia kehyksiä |
Siinä
kun odottelin uusia silmälaseja, niin koko kehys ehti unohtua siinä
ajassa.
Vihdoin
kun pääsin hakemaan uudet silmälasini, niin kyllä alkuun oli
hämmentävä näky peilissä. En ollut tunnistaa itseäni. Näytin
niin erilaiselta. Tiesin kuitenkin, että muutos ottaa aikansa. En
kuitenkaan alkuun saanut puolisoltani mitään maata mullistavia
kehuja, vaan lähinnä että uusi on uusi kyllä siihen tottuu. Tästä
tietysti keksin, että eihän tämä kehys ole ollenkaan minua.
Mietin jo, että käyn vaihtamassa nämä johonkin toiseen joka olisi
itselleni sopivin. Muiden kannustuksen kautta päädyin ratkaisuun,
että antaa ajan kulua ja katsoa tottuuko näihin.
Ekat
viikot olivat vaikeita. Ihan kuin olisi ollut suojalasit päässä.
Koko aika tuntui, että tekee mieli ottaa lasit pois päästä ja
siirtää ne sivuun. Minulla on sen verran hajataittoa silmissä,
että ilman laseja maailma näyttää pixseli mössöltä. Suorastaan
puuroutuu koko näkökenttä.
Alkuun
teinkin sitä, että pidin hetkittäin vanhoja lasejani päässä.
Sitähän ei kannattaisi uusien lasien kanssa tehdä, vaan olisi hyvä
käyttää uusia laseja niin kauan että tottuu. Voi mennä jopa
kolme viikkoakin tottumiseen. Minulle nämä muutokset olivat liikaa ja
kaaduin siihen tuttuun ja turvalliseen. En halunnut joutua töissä
jännittämään, että häiritseekö uudet lasit liikaa vai ei.
Tiesin, että seuraavina vapaapäivinä pidän laseja koko aika.
Ja se
riitti! Viikon jälkeen olin paremmin jo tottunut uusiin kehyksiin.
Kävin kyllä kääntämässä sankoja silmälasiliikkeessä, kun
tuntui painavan liikaa korvaa. Tämä pieni muutos auttoi, että
lasit pysyivät mukavammin päässäni, eikä tuntunut että nämä
valuvat koko aika.
Oli
mahtava tunne nähdä maailma kirkkaampana. Pimeässä autolla
ajaminenkin sujui paremmin kun oli uusittu linssejä. Edellisten
kanssa oli välillä haastavaa nähdä tarkkuutta vaativissa
paikoissa, jos täyty vaikkapa peruuttaa. Uudet tulivat enemmän kuin
tarpeeseen, kun nykyään työmatkat taittuu omalla autolla.
Olen
tyytyväinen, kun uskalsin tehdä muutoksia. Muuttuminen tuo
uudenlaista inspiraatiota. Saa päivitettyä omaa lookkiaan.
Hommasinkin uudet citytennarit, jotka olivat aivan muuta väriä,
kuin tavan mustaa taikka farkun sinistä. Jostainhan se muutos on
aloitettava.
Muutoksiin
tarvitaan kuitenkin muiden tukea. Huomasin, kuinka kehujen kautta
sain itselleni varmuutta. Varmuutta huomata, että tämä muutos oli
itselleni oikeanlainen. Välillä on vaikeata hypätä uuteen ja
tuntemattomaan, kun itse tunnen ainakin vahvaa epävarmuutta. Uskon
kuitenkin vahvasti, että muiden tuki auttaa meitä pääsemään
omiin tavoitteisiin ja toteuttamaan omia unelmia. Joskus täytyy
myös ottaa se oma rohkea askel, vaikka muut eivät sille
antaisinkaan kannustusta. On päätettävä itse, mitä elämältään
haluaa, ja löytää omat voimavaransa.
Kuitenkin
muiden tuki ja kannustus on äärimmäisen tärkeää. Kumpa sitä
olisi niin paljon enemmän, että uskoisimme enemmän toisiimme ja
oikeasti kannustettaisiin. Voisimme enemmän vielä viljellä
kannustuksia, kuin lyttäyksiä. Toiselle se pieni kannustus
voi olla päivän pelastus. Hymyillään ja kiitetään toisiamme,
kannustetaan ja tsempataan :)
Tumppi tykkää onneksi minusta juuri sellaisena kuin olen. Oli sitten uusi hiusväri, uudet lasit, meikit tai ilman meikkiä. Kunhan olen läsnä ja lähellä, pidän huolta niin kaikki on hyvin. Tämän vanhan herran hymy pelastaa minun koko päiväni <3
Inspiroivaa
talven aikaa! Olkaahan rohkeita ja tehkää haluamanne muutokset kohti uutta, ja muistakaa kiittää ja rakastaa toisianne :)
Terkuin
Hanna ja
Tumppi
Seuraa
myös;
Facebook ”Aktiivista elämää sohvaperunan kanssa”
Instagram @hannahtuulia
Bloglovin' ”Aktiivista elämää sohvaperunan kanssa”
Ei kommentteja:
Lähetä kommentti
Kiitos mukavasta kommentistasi :)